Traducerea și adaptarea: veverița_bc & VocaTeam b.v. @ Titrări.ro resincronizare CODYBOSS1969
Ar face bine să nu mă asmută împotriva lui,
în caz contrar îi voi lovi unde-i doare mai tare.
Ei bine, mă gândesc, dacă ei...
...Cel de la Fisc care-I tratează dur pe Billy Graham
e Rosenberg.
El trebuie dat afară.
Mă doare-n fund ce se-ntâmplă de fapt.
A apărut la televizor.
Eu nu. I-am ordonat deja lui Conally,
să intre tare pe comercianți,
pe cei singuri, pe cei în asociații,
își vor plăti taxele începând de săptămâna asta.
Fiecare nenorocit va fi luat.
Ei bine, cu asta chiar I-am înhățat pe Teddy,
sau chiar și pe cei din clanul Kennedy.
Vreau să las asta pe mâinile lui Colson.
Și-o să vrem să scăpăm cu mâinile curate din asta.
O zi controversată în politică.
Un bărbat arestat în timp ce încerca să pună microfoane în birourile
Comisiei Naționale Democratice din Washington
s-a dovedit a fi un angajat
al comisiei de campanie electorală a președintelui Richard Nixon.
El e una din cele cele 5 persoane prinse și arestate ieri
în sediul Comisiei Naționale Democratice
din Washington.
Și ia ghiciți ce alt job mai are.
Un consultant al comisiei de campanie electorală
al președintelui Nixon.
Procesul celor cinci spărgători
prinși în sediul Comisiei Naționale Democratice
a început astăzi la tribunalul federal.
Pregătiți-vă pentru filmare.
John Dean, fost consilier al Casei Albe, a mărturisit astăzi
că președintele Nixon știa de operațiunea sub acoperire Watergate.
La un anumit moment al discuției,
îmi amintesc că președintele mi-a spus
să fac o listă temeinică a oamenilor din presă care ne creau probleme
pentru că le vom face viața grea după alegeri.
Dean a dat o declarație de 245 de pagini,
caracterizând un președinte ce se enerva repede
când auzea de militanții împotriva războiului sau de adversarii politici.
și a conturat o întreagă serie de alte delicte,
inclusiv înregistrarea convorbirilor unor membri ai presei,
un plan Charles Colson de a distruge
și a sparge sediul Brookings Institution,
și spionarea senatorului Kennedy dar și a altor democrați.
Abuzul de putere e esența în sine a tiraniei.
Și gândiți-vă, dacă doriți,
la implicațiile înspăimântătoare ale acesteia, asupra unei societăți libere.
Președintele a acceptat astăzi demisia a trei din cei mai buni oameni ai săi.
Unul este H.R. Haldeman, șeful de stat major.
Altul care a cedat sub focul necruțător e John Ehrlichman.
Ehrlichman a fost un consilier politic de bază.
Bună dimineața. Curtea Supremă
tocmai a luat decizia în controversa înregistrărilor.
Și-l avem aici cu noi pe Carl Stern, ce ne va spune această decizie.
E o decizie unanimă, Doug, opt la zero.
Justice Rehnquist nu a participat la această decizie,
ordonându-i președintelui Statelor Unite să predea casetele.
E opt la zero, decizie unanimă.
Un consilier al Casei Albe le-a spus astăzi celor de la NBC News
că punerea sub acuzare a președintelui
de către întreaga Cameră a Reprezentanților e deja un lucru sigur.
Acestea sunt, fără nici o îndoială,
ultimele ore ale celui de-al 37-lea președinte al Statelor Unite.
Astăzi e cu adevărat o zi istorică,
prima dată când un președinte demisionează din funcție
în cei aproape 200 de ani ai istoriei noastre.
Vedeți acum Casa Albă și chiar acum în Casa Albă,
în doar câteva momente,
președintele Nixon va apărea în fața națiunii,
poate pentru ultima dată ca și președinte al Statelor Unite.
15 secunde, dle președinte.
Gata, în 5, 4, 3...
Bună seara. Asta e a 37-a oară
când mă adresez vouă din acest birou
unde atât de multe decizii au fost luate,
decizii ce au conturat istoria țării noastre.
Îmi aduc aminte cu precizie unde eram.
M-a sunat tatăl meu. Și mi-a spus la telefon:
"Dă repede drumul la TV. Richard Nixon e dat jos. "
Eram acasă cu prietenii și ne uitam la televizor.
Am stat până târziu și ca toată lumea, am urmărit febril
audierile Comisiei Judiciare în fiecare seară.
Și într-un sfârșit, s-a ajuns la asta.
Prin urmare, voi demisiona din funcția de președinte, mâine la ora prânzului.
Dar în loc de satisfacția pe care mă așteptam s-o simt,
m-am enervat din ce în ce mai tare,
pentru că nu a fost nici o formă de recunoaștere a vinovăției.
Nu au fost nici un fel de scuze.
Nici nu mi-a trecut prin cap
că voi fi într-o bună zi în echipa
care va încerca și va smulge acele scuze.
Să părăsesc funcția înainte de termenul normal
e împotriva tuturor principiilor mele.
N-am dat niciodată înapoi.
Și că acea echipă va fi condusă
de cel mai nepotrivit om posibil,
un om fără absolut nici un fel de convingeri politice,
un om care, din câte știu, n-a votat niciodată în viața lui.
Dar a fost un om care-a avut un mare avantaj asupra noastră.
El a-nțeles televiziunea.
lar acum, gazda emisiunii Frost Over Australia,
dl David Frost!
Mulțumesc, mulțumesc!
Bună seara.
Și cu ochii lumii întregi ațintiți asupra Casei Albe,
aici în Australia, hoții au spart
o carmangerie în Brisbane
și au furat o tonă de cârnați de porc.
Poliția din Queensland caută o mașină lungă și suplă, cu care aceștia au fugit.
Acum, primul meu oaspete din această seară...
Noi cei din tabăra lui Nixon
chiar nu știam prea multe despre David Frost,
decât că era prezentatorul unui talkshow britanic
cu o reputație de vânător de fuste.
A avut un talkshow aici, ce-a câștigat câteva premii
dar n-a știut să se descurce cu sindicatele și a fost lăsat baltă.
A ajuns până la urmă în Australia,
unde și era, dacă nu mă înșel, când președintele a demisionat.
Oaspetele de săptămâna viitoare va fi Evonne Goolagong.
Ne vedem atunci. Cu Dumnezeu înainte.
- Bun spectacolul, David. - Mersi, Noah.
la uită-te la asta.
Nixon părăsește Casa Albă.
O zi întunecată pentru Richard Nixon, ce a atras o mulțime de oameni
în partea de sud a Casei Albe, ca și cu alte ocazii.
- Cum, e în direct? - Da.
Dar motivele sunt acum diferite.
Cât e acum ceasul în Washington?
9:00 a. m.
De ce n-a așteptat?
E 6 dimineața pe coasta de vest.
Jumătate din telespectatori încă dorm.
Gata, să demontăm platoul de filmare.
... sunt martorii celei mai triste zile din viața lui Richard Nixon.
ultimele sale clipe ca și președinte al Statelor Unite.
un moment diferit față de oricare altul din întreaga istorie a țării noastre.
Richard Nixon, care pleacă acum
de la puterea președinției
la un fel de exil în California.
Află cifrele de audiență pentru asta, poți? Din toată lumea.
Îmi aduc aminte fața lui.
Cum se uita în gol pe hublou.
Sub el, o Americă liberală sărbătorea plecarea sa.
Hipioții, șmecherașii, diletanții,
aceiași oameni care mă scuipau când m-am întors din Vietnam.
Scăpaseră de Richard Nixon, sperietoarea lor.
Deci ce-i așa de important de trebuia să fie azi neapărat?
Am o idee chiar îndrăzneață pentru un interviu, John.
Pește și cartofi prăjiți, vă rog.
Și într-o clipă de...
Mă rog, acum e prea târziu. E deja rezolvat.
I-am sunat pe oamenii lui...
Tu?
Fasole, mazăre și miel, vă rog.
Și le-am făcut o ofertă.
Acum, dacă subiectul ar spune "da",
ei bine, e un pește ce înoată în ape nu prea limpezi.
Deci fără îndoială, aș dori ca un prieten bun
care-i și un producător excepțional, să-mi fie alături.
Deci cine e?
Richard Nixon.
Richard Nixon?
Hai, nu face fața asta.
Păi ce te așteptai?
Ieri seară m-am uitat cum le luai interviu celor de la Bee Gees.
Și n-au fost extraordinari?
John, am mai luat până acum interviuri politice.
Bine, deci ce fel de interviu va fi?
O vedere de ansamblu a vieții sale, a președinției.
Și?
- Și ce? - Hai, David.
Cu siguranță singurul lucru de care oricine ar fi interesat
de Richard Nixon, ar fi o mărturisire.
O mărturisire completă, fără ocolișuri.
Da, o s-o obținem și pe aia.
De la Richard Nixon?
Haide, John.
Doar gândește-te la cifrele de audiență pe care le-ar obține.
Știi câți oameni au urmărit
discursul său de la plecarea din Casa Albă?
Patru sute de milioane.
Dar până la urmă, David n-a primit nici o veste.
Și curând după sosirea în California,
Nixon s-a internat de urgență cu o criză acută de flebită.
Cred că tot pe atunci Gerald Ford,
care era noul președinte,
și care era disperat să mute odată atenția de la Watergate,
i-a dat lui Nixon o grațiere completă.
Prin urmare, eu, Gerald R. Ford,
președinte al Statelor Unite,
am acordat, iar prin prezenta declarație garantez,
o grațiere completă și absolută,
lui Richard Nixon, pentru toate acțiunile sale împotriva Statelor Unite.
Însemna că omul ce comisese cea mai mare crimă
din istoria politicii americane, nu va fi adus niciodată în fața justiției.
Era parcă ar fi scăpat furișându-se pe ușa din spate.
Un sondaj al opiniei publice arată
că doi oameni din trei nu sunt de acord cu grațierea lui Richard Nixon.
Într-o telegramă din Virginia ni se spune "Roosevelt a avut Înțelegerea Nouă,
"Truman a avut Înțelegerea Cinstită, acum Ford are Înțelegerea Mânărită. "
N-a fost nici un fel de înțelegere, punct.
Nu cred că adevărul va ieși vreodată la iveală.
Poporul american trebuie să știe adevărul,
și nu cred că acesta va fi vreodată scos la iveală cu adevărat.
San Clemente, California Trei luni mai târziu
Deci cum să răspundem protestelor studenților?
Ei bine, vrem să cităm ceva
din discursul din 1970, "ridică-te și vei fi luat la întrebări"?
- Dle? - Cred că mai bine
am folosi ce s-a spus și la Lincoln Memorial.
Păi asta ar însemna să spunem chiar totul.
Dle președinte, Swifty Lazar e aici.
Bine. Nu, stai pe aici.
O să te amuze puțin chestia asta.
Acesta e agentul meu literar din Hollywood.
Obsedat de igienă.
Dle președinte, mă bucur să vă văd.
Deasemenea.
Aceștia sunt cei care mă ajută cu cartea mea.
Diane Sawyer, Frank Gannon, Irving Lazar.
- Mă bucur să vă cunosc. - Dnă Sawyer.
- O plăcere să vă cunosc. - Dle Gannon.
Asta-i tot. Ne vedem după prânz.
Cum vă mai simțiți, dle?
Mai bine, mulțumesc. Nu suficient însă să mă duc la golf,
slavă Domnului. Urăsc jocul ăla.
Închipuie-ți, la șase săptămâni după ce-am părăsit funcția
de președinte al Statelor Unite,
și m-au și băgat într-un salon de spital.
Să nu te pensionezi vreodată, dle Lazar.
După mine, cei mai nefericiți oameni din lume, sunt cei pensionați.
Sunt inutili.
Ceea ce dă sens vieții e utilitatea.
Un scop. O luptă. O bătălie.
Mă rog, chiar dacă nu vrei s-o câștigi.
Când doctorul m-a declarat inapt
pentru a depune mărturie în procesul Watergate,
toți au crezut că voi fi ușurat.
Ei bine, se înșelau.
Am avut moralul la pământ de tot.
Ei bine, dacă o provocare vă doreați, uitați una care vă va face plăcere.
Cum să cheltuiți 2 milioane de dolari, 2,3 să fiu mai precis.
Atât am primit pentru memoriile dvs.
Ce să spun, mulțumesc.
Mă rog...
e ceva mai puțin decât am dorit eu,
dar vă asigur, e mult mai mult față de cât au vrut ei să dea.
Cartea aia e importantă pentru mine.
E probabil singura șansă pe care-o mai am să explic adevărul
și să le amintesc tuturor că perioada Nixon nu a fost așa de rea.
Știți, dacă doriți să explicați adevărul,
ar trebui măcar să stați de vorbă cu el.
Cu cine?
David Frost. Englezul acela cu talkshow-ul.
De ce aș vrea să stau de vorbă cu David Frost?
Cu ceva timp în urmă, ne-a cerut în scris un interviu cu dvs.
Nu.
Nici nu i-am răspuns.
Sincer, nu l-am considerat potrivit pentru așa ceva.
Am crezut că vom face unul cu CBS.
ÎI facem. Dar mă gândeam... făcându-l cu Frost
ar fi mult mai lejer, comparativ cu Mike Wallace.
Cu siguranță, dar ar avea mult mai puțină, cum să spun... credibilitate.
Adevărat. Dar ar aduce mult mai mulți bani.
- Serios? - Uitați.
Avem oricum 350 promiși de CBS.
Dar dac-aș putea să scot mai mulți de la Frost și să aranjez termeni mai buni,
ar fi păcat să refuzăm.
Ar fi interesant de știut unde e acum.
L-am legat de șinele de cale ferată și a scăpat.
L-am îngropat de viu și a ieșit bine-mersi.
Azi îl coborâm în apă pe maestrul evadărilor Derek Harrison
să vedem dacă izbutește să mai înșele încă o dată moartea.
Bună seara și bine ați venit la "Evadări Incredibile".
Numele meu e David Frost.
Gata, opriți filmarea.
Mulțumesc.
În orice negociere, trebuie să știi punctul limită al celorlalți.
Pentru a-l afla, ai putea să-i suni
seara târziu, sau în weekend.
Dacă vor răspunde, înseamnă că sunt disperați.
lar din acea clipă, știi că tu conduci jocul.
Alo?
Dl Frost? Irving Lazar.
Cine?
Swifty Lazar. ÎI reprezint pe președintele Nixon.
Cât e ceasul?
Vă deranjez?
Nu! Chiar deloc.
Vă sun în legătură cu cererea dvs pentru un interviu
și să vă comunic, că după analizarea propunerii dvs,
clientul meu nu e chiar împotriva acestui lucru.
Serios? Asta-i o veste extraordinară!
La naiba.
Am scos 500.000 $.
Asta e bine?
Dle președinte, e jumătate de milion de dolari pentru un interviu la știri.
E fără precedent.
Da? Și atunci care-i reversul medaliei?
Cu Frost? Nici unul. N-o să fie în stare de nimic.
Tipul o să fie atât de recunoscător că i s-a acordat,
încât o să se gudure tot timpul
și va plăti jumătate de milion pentru privilegiul ăsta.
Crezi c-ai putea obține 550?
Am obținut 6.
- David, cum de-ai făcut așa ceva? - Ce anume?
600.000 $. E o avere.
200 doar la semnarea contractului?
Nu te îngrijora în legătura cu banii.
Dumnezeule. Majoritatea americanilor cred că locul lui e la pușcărie.
lar tu îl îmbogățești.
Plus că licitând peste ei, ai iscat un război în presă.
Sunt doar invidioși.
Deja comentează că jurnalismul nu se face cu un carnet de cecuri în mână.
lar dacă asmuți rețelele de televiziune împotriva ta,
sindicatele o să-nceapă să-ți facă probleme.
Dacă sunt probleme cu sindicatele, vânzările nu cresc.
Nu cresc vânzările, nu există reclame.
Și fără reclame, nu-i profit.
Și întrebarea e de ce o faci? Nu ai nevoie.
Cariera ta e în plină ascensiune.
Singura chestie e că vei ajunge cunoscut pe trei continente,
dar vei pune în pericol restul show-urilor.
Nu-i așa că Channel Nine din Australia
vrea să mai semnezi pentru încă un sezon cu ei?
- Da. - Și în Londra la fel?
Da, însă asta înseamnă doar Londra și Australia.
- Asta ar fi... - Ce?
Nu ai înțelege, John.
N-ai făcut parte din show-ul din New York,
dar e incredibil.
Succesul în America e diferit față de oriunde altundeva.
Și starea de deșertăciune când nu-l mai ai.
Și gândul oribil că e posibil să nu mai ai parte de așa ceva.
E un restaurant în New York, se numește Sardi.
Muritorii de rând nici nu pot primi o masă.
John, locul ăla a fost cantina mea!
Aș fi mai fericit
dacă te-aș auzi că ai avut un fel de viziune
pentru interviul ăsta.
Mă scuzați, dle Frost.
Am auzit că veți fi aici.
- Aș putea îndrăzni? - Bineînțeles.
Dar nu aud asta. Aud doar un bărbat ce vrea s-o facă
pentru că ar ajunge pe prima pagină
sau pentru că ar avea un loc într-un restaurant de lux.
Și asta mă face nervos.
Și ești nervos într-un fel atât de maiestuos, John.
"Salut, bună seara și bine ați venit."
Chiar nu spun asta.
Bună ziua, dle Frost.
Șampanie?
Nu, mulțumesc.
Încă un pahar, dle?
Nu vă place șampania?
Nu în avion.
Într-adevăr, deshidratează incredibil.
Șmecheria e să bei și un pahar de apă mai întâi.
Exact cum servesc cafeaua vienezii.
N-am fost niciodată la Viena.
V-ar fi plăcut.
E ca Parisul, dar fără francezi.
Cum vă numiți?
Caroline.
David.
Da, știu. David Frost.
"Salut, bună seara și bine ați venit."
Știi, am ascultat un interviu cu tine la radio, de curând.
ÎI dădeai de pe bancheta din spate a Rolls-Royce-lui tău.
Bentley.
La telefon.
Spuneau că ești o persoană
ce definește de fapt chiar vremurile în care trăim.
- Serios? - Da.
Tu și Vidal Sassoon.
Dar ceea ce te-a făcut de fapt pe tine o persoană excepțională
e că ai fost o persoană ce a căpătat o faimă uriașă
fără să ai nici un fel de calitate deosebită.
- Cât de drăguț din partea lor. - Da.
Și că ești aproape să faci o înțelegere senzațională.
Da, așa e.
De ce?
Îmi place să mă mențin ocupat.
De ce?
Mi se pare mult mai interesant, față de a nu face nimic în plus.
Știi, ai niște ochi foarte triști.
- Serios? - Da.
Ți-a mai spus cineva asta?
Nu.
Ești o persoană tristă?
Hai să vorbim puțin și despre tine.
Da, te simți mult mai bine când pui întrebări.
Ai mare dreptate!
Vă vorbește căpitanul avionului.
Ați observat probabil c-am început coborârea
spre Los Angeles.
Dacă v-ați putea întoarce la locurile dvs și v-ați pune centurile de siguranță,
vom putea ateriza foarte repede. Vă mulțumesc.
lar tu? Unde mergi?
Să mă întâlnesc cu Richard Nixon.
Serios?
Știi, se spune că a avut un cap de-a dreptul monstruos,
dar a avut cea mai sexy voce.
Unde-i acum?
Într-o chilie sub pământ, lingându-și rănile?
Nu chiar. E în vila lui de pe plajă,
în California.
Serios? Richard Nixon e într-o vilă pe malul oceanului?
Cât de absurd.
Poți veni dacă dorești.
Să-l întâlnesc pe Nixon?
De ce nu?
Ești sigur?
Știi ceva? Chiar mi-ar place asta.
Rog echipajul să se pregătească pentru aterizare.
Atunci îi voi ruga pe cei de la birou să te sune mâine dis-de-dimineață
și să trimită după tine o mașină cu telefon.
Și așa a și făcut. Banii nu erau o problemă.
Totul strălucea și era aurit.
Mă rog, pe dinafară.
Bineînțeles, ce n-am știut, e că între timp,
a fost la toate televiziunile importante
să-ncerce să capteze interesul asupra interviului.
Îmi pare rău, David, dar politica noastră
e să nu plătim pentru un interviu la știri.
Uite, chiar ne place ce faci în domeniul emisiunilor distractive,
show-ul acela, Guinness?
Sunt înnebunit după el. Ești un tip amuzant.
Dar un interviu ca ăsta?
Ne ceri să plătim un talkshow englezesc
pentru a intervieva un președinte american
fără să primim nici măcar un control editorial asupra lui?
Păi, măcar e cu siguranță o abordare nouă.
Știu că ești o persoană ocupată.
Deci nu te mai rețin.
Mulțumim c-ai trecut pe la noi.
O să te căutam dacă e ceva.
Bine, mulțumesc pentru timpul acordat.
David, îți urez noroc.
N-a lăsat pe nimeni să-l ajute,
nici măcar pe mine. Asta ar fi însemnat pentru el...
Mulțumesc.
... să admită c-a dat greș, iar David nu dă greș niciodată.
Ai ajuns.
Vezi, nu trebuie să faci nimic singură.
Te-ai descurcat să ajungi.
Da, vă mulțumesc.
Mă bucur să vă cunosc, dle Frost.
Și eu la fel, dle.
V-o pot prezenta pe Caroline Cushing?
Dră Cushing.
Bună ziua. Casa dvs e splendidă.
Serios. Foarte romantică.
Mulțumesc.
Și pe producătorul meu, John Birt.
Mă bucur să vă cunosc.
Dânsul e dl Lazar, iar el e Jack Brennan.
Dră Cushing, doriți să faceți un tur,
poate să vă dezmorțiți picioarele după o călătorie atât de lungă?
Da, vă rog. Mi-ar face plăcere. Mulțumesc.
Intrați. Acesta e biroul meu.
Aici am ținut summitul cu Brejnev.
Brejnev a stat acolo, Gromyko acolo și Dobrynin acolo.
Am stat de vorbă nouă ore în cap.
După întâlnire, ca și amintire a vizitei,
îmi aduc aminte că aveam un Lincoln făcut special pentru acea ocazie.
Albastru închis, lemn de cireș, piele.
Și am intrat înăuntru pentru fotografi,
când până să ne dezmeticim, a plecat în trombă.
Acum, prima regulă a vieții politice,
e să nu lași niciodată un președinte la volan.
Adică, suntem obișnuiți să nu facem nimic
de capul nostru, darămite să stăm la volan.
lar președintele, Iisuse, după cum a apăsat accelerația,
cred că ultima mașină pe care a condus-o
a fost un tractor la vreo fermă ucraineană de cartofi.
A derapat în curbe.
A trecut peste limitatoarele de viteză de pe asfalt.
A făcut de două ori turul proprietății mele.
În sfârșit, am ajuns undeva pe-o faleză de pe coastă,
pe acolo, privind oceanul de sus.
Oprește motorul și apoi vorbește vreo două ore
despre subiectul său preferat, oțelăriile.
A spus, "Dle președinte, majoritatea politicienilor
au parte de tragedii în prima parte a vieții."
Și i-am spus că și eu am pierdut doi frați, din cauza tuberculozei.
lar el și-a văzut tatăl murind de cancerul făcut din cauza oțelăriilor.
A fost un om trist și un adversar nobil.
Eu nu mi-aș dori să fiu un lider rus.
Ei nu știu niciodată când sunt înregistrați.
Bine, deci cred că gata deocamdată, nu?
Până în martie. De-abia aștept.
Vă mulțumesc, dle președinte. Și eu aștept cu nerăbdare.
Știi, e o chestie chiar amuzantă
că n-am mai fost provocat până acum la un duel.
Cred că despre asta va fi vorba.
Ei bine, nu-i chiar așa.
Bineînțeles că așa e.
Și-mi place asta.
Fără reguli, nu? Fără reguli.
Dle Frost, ar mai fi problema măruntă a...
Bineînțeles.
Îmi cer scuze.
În regulă. 200.000 $.
Sper că nu îi scoateți chiar din buzunarul dvs.
Vă rog să mă credeți, dle, că mi-aș dori să am buzunare așa adânci.
Eliberat pentru...?
Irving Paul Lazar.
Richard M. Nixon.
Pe aici.
Așa, zâmbiți.
Poftim. Acum o puteți pune în apartamentul dvs din New York,
și toți prietenii dvs o pot folosi ca și placă de darts.
De fapt, acum locuiesc în Monte Carlo.
Serios?
Da. La revedere, dle președinte.
Ascultă-mi sfatul.
Ar trebui să te însori cu femeia asta.
Da. Încântătoare, nu-i așa?
Mai important decât asta, vine din Monaco.
Acolo nu se plătesc taxe.
- La revedere. - La revedere.
Fac pariu că exact aia ai făcut.
Poftim?
I-a scos din buzunarul său.
Știi, nu a putut să-mi susțină privirea.
Da, eu am auzit că rețelele de televiziunile nu prea mușcă.
lar fără ele, agențiile de publicitate nu sunt deloc interesate.
Așa că dacă mă întrebați pe mine, sunt șanse
ca până la urmă să nu aibă loc nimic.
Serios? Deci întâlnirea asta să-l fi costat 200.000 $?
Corect.
Dacă știam asta, i-aș fi oferit măcar o ceașcă de cafea.
Auzi, i-ai văzut pantofii?
Nu.
Italieni. Fără șireturi. Ce crezi?
Ai mei au tot încercat să mă facă să port așa ceva.
Cred că pantofii unui bărbat ar trebui să aibă șireturi, dle.
Crezi?
Da. Mie personal mi se par foarte efeminați acei pantofi.
Da, ai dreptate.
Îmi pare rău, David, dar răspunsul e nu.
Încearcă să vezi lucrurile din unghiul nostru.
De ce un canal american ar angaja un străin,
lăsându-l baltă pe altul, din cauza asta?
Înțeleg. Îmi pare rău că asta simți.
Bineînțeles, eu cred că faci o greșeală uriașă.
NBC.
Ei bine, cu ăsta, cam gata cu toate rețelele.
Atunci, atunci ăsta-i sfârșitul poveștii.
Îmi pare rău, David.
Nu chiar așa repede.
Unde îți e spiritul de aventură?
Ideea e să plătim pentru program
și să-l sindicalizăm chiar noi, ocolind rețelele de televiziune.
Doar gândește-te, vom fi chiar noi rețeaua de televiziune pentru noaptea aceea.
- Bob? - Cum îți sună asta?
Hai, intrați. David vorbește la telefon.
Nu, așa ceva nu s-a mai făcut până acum.
O chestie istorică.
la gândește-te la asta, bine? Sună-mă înapoi.
- Da? - Da.
David, fă cunoștință cu Jim Reston și cu Bob Zelnick,
viitorii noștri mijlocași.
Mă bucur să vă cunosc.
Haideți. Simțiți-vă ca acasă.
Bob a fost corespondentul Washington-ului
la Radioul Public, în ultimii 10 ani.
Se mută la ABC de la începutul anului.
Părerea generală, David,
e că mi-am irosit puterile mele la radio.
Jim predă la Universitatea North Carolina
și scrie o carte despre duplicitatea criminală, corupția,
paranoia și abuzurile de putere ale lui Richard Nixon.
E a doua ce-o scrie pe subiectul ăsta.
A patra.
Sunt încântat să vă am pe amândoi la bord.
De fapt, înainte de fi înscris, aș vrea să aud
ce sperați să obțineți cu acest interviu.
Ce vreau să obțin?
Da.
Ei bine, Jim, m-am asigurat că voi avea 12 zile de înregistrare.
Asta înseamnă aproape 30 de ore
cu cel mai fascinant și mai controversat politician
al timpurilor noastre.
Nu-i suficient asta?
Păi, nu pentru mine.
Uite, aș renunța la un an din viața mea. Îmi las deoparte familia
pentru a lucra la un subiect care înseamnă
mai mult decât îți poți imagina,
și ideea de-a face toate astea
fără a obține ceea ce eu personal îmi doresc,
ar fi de neacceptat pentru mine.
Nu, e în regulă.
Și ce îți dorești tu să obții?
Aș vrea să-i dau lui Richard Nixon procesul de care n-a avut parte.
Bineînțeles, vom pune întrebări dificile.
Întrebări dificile.
Omul a pierdut 21.000 de americani
și un milion de asiatici în timpul administrației sale.
A scăpat de închisoare doar datorită grațierii dată de Ford.
Dar la fel, dacă ne-am da tare la el,
presupunând că-i un tip îngrozitor,
nu ar crea oare mai degrabă o simpatie pentru el, înainte de toate?
Știi...
În clipa asta, afirm cu tărie că-i imposibil
să simt ceva de genul ăsta față de Richard Nixon.
A scăzut valoarea noțiunii de președinție,
și a părăsit țara ce l-a ales, într-un adevărat șoc.
Poporul american are nevoie de o condamnare, asta e.
Integritatea întregului său sistem politic,
a ideii de democrație în sine, depinde cu totul de acest lucru.
Și dacă în anii ce vor urma, oamenii vor privi în urmă
și vor spune că în acest interviu
Richard Nixon s-a auto-exonerat,
asta ar fi o crimă mai mare decât toate.
Știai că Mike Wallace e și el interesat?
Și că în barurile de pe lângă Capitol Hill și Georgetown
proiectul ăsta e luat în derâdere?
Jim, haide.
Mulțumesc pentru asta, Jim.
Ne poți lăsa câteva minute?
- Ești incredibil. - Îmi pare rău, Bob.
Știi, Jim, mi-am tăiat craca de sub picioare din cauza ta.
Adică, suntem câțiva care chiar vrem slujba asta.
Și eu o vreau, dacă e făcută bine.
Și de unde știi că n-o va face bine?
Micul Lord Fauntleroy de acolo?
Simpatie pentru Richard Nixon?
Ce dracu... E plin de rahat!
De unde știi asta?
E Mike Wallace interesat de asta?
Așa se pare.
De ce nu mi-ai spus?
Pentru că nu contează.
Care era unghiul lor? "Prezentator englez,
"bun cu actrițele, dar nu la fel de bun cu pusul unui președinte la zid?"
Asta-i părerea generală, da.
Da.
E greu să nu te simți puțin jignit de treaba asta.
Bob e clar un profesionist.
Ce facem cu Reston?
Omul e un idiot. E condus de sentimente.
Trimite-l acasă.
- Cred c-ar trebui să-l ținem. - De ce?
Mi-a plăcut... ardoarea lui.
O să ne ducă pe toți la exasperare.
Poate că, uneori, a nu sta confortabil
e un lucru bun, mi s-a spus.
Rămâne.
Am luat loc lângă dra Mao, la masa de la banchet.
Una din provocările vieții unui președinte,
sunt șirurile interminabile de socializări, cocktailuri, banchete...
Iar cei ce mă știu v-ar spune
că pălăvrăgeala nu-i deloc unul din punctele mele forte. Chiar deloc.
Și mai ales nu în mandarină.
Deci dra Mao și cu mine, ne-am holbat unul la altul.
Și pe partea cealaltă a mesei, dna Nixon și președintele Mao, ei bine,
s-au holbat și ei unul la celălalt.
Și mai în spate, dr Kissinger
și ministrul lor de externe, mă rog,
acum v-ați făcut o idee cum era acolo.
Nu suport asta, Jack!
A reduce președinția la câteva glume banale.
Mă simt ca un animal de circ făcând spectacol.
Și-am crezut că m-am făcut înțeles!
N-am vrut să aud nici o întrebare despre Watergate, la naiba!
Cum vine momentul întrebărilor,
toți împuțiții ăia vor să audă despre Watergate.
Ca și cum restul realizărilor mele au încetat să existe.
Dle, veți avea o șansă
să vorbiți despre astea mai repede decât credeți.
Da? Cum?
Frost s-a descurcat. Are banii.
Poftim?
Am înțeles că majoritatea sunt împrumutați,
că prietenii l-au ajutat.
Dar ideea e că ne apucăm să înregistrăm la sfârșitul lui martie.
Serios? Asta-i extraordinar.
Cât timp e alocat pentru Watergate?
25%. Doar una din cele patru serii de 90 minute ale talkshow-lui.
Și între ce sunt împărțite celelalte trei?
Afaceri interne, politica de externe,
și Nixon Omul.
"Nixon Omul"?
Ăsta fiind diferit față de ce? Nixon Calul?
Mă gândesc că-i un fel de parte biografică a interviului.
Parcă văd deja. Tatăl ce m-a neglijat, frații ce mi-au murit.
Scutește-mă.
Totuși, acum că s-au aranjat treburile, e un lucru bun, nu-i așa?
Dle președinte, e fantastic.
Frost nu-i în clasa dvs intelectuală, dle.
Veți putea dicta termenii, vă puteți reclădi reputația.
Dacă asta merge bine, dacă o văd suficienți oameni ce-și schimbă părerea,
vă puteți muta în Est cu mult mai repede decât ne așteptam.
- Crezi? - Sunt sigur.
Ar fi atât de bine să mă întorc acolo unde-i toată acțiunea.
Înțelegi?
Foamea din pântece încă îmi e acolo, Jack.
Cred că totul se-nvârte în jurul Watergate-ului, nu-i așa?
N-aveți nici un motiv de îngrijorare, dle.
Doar nu vor apărea cine știe ce revelații.
Chestia asta s-a periat într-una de un milion de ori.
Nimeni nu are ceva concret împotriva dvs.
Totuși, a trecut ceva timp
de când am vorbit despre asta în mod oficial.
Voi începe să-mi fac temele.
Știi ce-ar fi interesant de aflat?
Care-i strategia lui.
Unde locuiește?
Cred că la Beverly Hilton.
La Beverly Hilton, spui.
Am pe undeva numerele
unor tipi ce i-am putea trimite.
Cubanezi antrenați de CIA.
Iisuse, Jack, era o glumă.
Da, dle.
O săptămână mai târziu, ne-am luat la revedere de la familii,
ne-am suit în avion și ne-am mutat la Beverly Hilton.
Și acolo am început să ne cufundăm în acte
și să ne pregătim pentru interviuri.
Da, chiar așa, am luat
în considerare foarte serios problema securității.
27 ianuarie, 1977 55 zile înaintea interviurilor
Și din prima zi, ne-am ținut actele într-un seif.
Cui i-a luat Mike interviul? A fost Haldeman?
- Haldeman. - Și lui Ehrlichman.
Întotdeauna îi încurc pe nemți.
Sunt puțin încurcat la asta.
Și care-a fost la Haldeman... Bună, dragă.
Cât despre munca de-a lungul lunilor, am împărțit-o în trei secțiuni.
Birt a luat Vietnamul, Bob a luat politica internă și externă,
iar eu am luat Watergate și abuzul de putere.
Iar David, nu prea îl vedeam pe David.
Și cum e cu planul Huston?
Poți vedea deja semințele trucurilor murdare.
În ansamblu, e o încercare de a legaliza trucurile murdare.
De-aia trebuie să-l faci pe David să pună întrebarea.
Studenți puși sub ascultare.
Dar au urmărit cum au ajuns banii la el.
Deschizând corespondența oamenilor.
Cum e cu dispozitivele de înregistrare?
Pe câți i-a înregistrat?
Tipul a montat aparatură de ascultare pentru 17 oameni.
17?
Inclusiv pe fratele său.
Dar știți ceva? Nu-l putem întreba despre fratele său,
pentru că, sincer, dacă Donald Nixon ar fi fratele meu,
aș face la fel.
Dar stai, bine, avem intrare prin efracție și violare de domiciliu.
Avem ascultarea convorbirilor, conspirație la tăinuirea prostituției.
Aia e Liddy, nu?
Livrare din partea lui Nate 'n Al's,
cea mai fină selecție.
O să ne trebuiască niște șervețele. Ar trebui să fie pe aici.
Cum putea băga o întrebare despre Cambodgia,
despre bombardarea ilicită a Cambodgiei?
Cred c-ar trebui să spui,
"Cât de departe duceți privilegiul executiv
până a nu atinge valoarea unui act nedemocratic?"
Cred c-ar trebui să-i arunci întrebarea ca unui quaker, religia lui.
"Ce credeți, ca și quaker, despre anihilarea unui întreg popor?"
Haide. Chiar vor să mai tragă de timp?
Au de gând să ne dea banii?
Cât de serioși sunt?
Trebuie să aranjezi astfel încât să reiasă c-a avut o personalitate antidemocratica.
E un motiv pentru care i se spune Tricky Dick.
Pentru c-am scris despre asta și l-am observat pe Nixon ani în șir,
eu am ajuns să-l joc pe el, în repetițiile noastre.
Băieții îmi aruncau o întrebare,
iar eu încercam să anticipez care ar putea fi răspunsul său.
Sistemul de înregistrare pe bandă al Casei Albe.
Noi nu am fost prima administrație ce-a folosit așa ceva.
Casa Albă a lui Lyndon Johnson l-a folosit. La fel și Kennedy.
Planul Huston. Ascultarea convorbirilor și așa numitele abuzuri de putere.
Să vă spun sincer, alte administrații au mers mult mai departe.
Și doar așa de distracție, prietenul dvs apropiat, Jack Kennedy.
Omul ăla, și-a pus-o cu orice mișca,
a aranjat alegerile, ne-a mai trimis și în Vietnam.
Și poporul american, l-a iubit pentru asta!
Pe când eu, Richard Milhous Nixon,
am muncit de m-am spetit în folosul lor, iar pe mine m-au urât!
Ia uitați. Acum transpir.
La naiba!
Și Kennedy arată a dracu' de bine și mai are și ochii albaștri!
Și femeile sunt călare pe el!
Și-a pus-o cu orice mișca și toate alea.
S-a dat o dată și la cățeaua mea, Checkers.
Biata de ea nu și-a revenit de atunci!
Domnilor, în sfârșit un prieten în presa americană.
Jack Anderson în The Washington Post,
"Când Richard Nixon va înfrunta camerele de televiziune
"pentru primul interviu de când a părăsit Casa Albă,
"va fi interogat ca și cum s-ar afla pe scaunul martorilor.
"Frost a angajat trei investigatori de elită
"pentru a-l ajuta în cercetare.
"E clar că faimosul prezentator nu-și va avea mănușile puse.
"Investigatori de elită"?
Pot fi eu Elita nr 1?
Eu pot fi Elita Adâncă?
David, pot vorbi puțin cu tine?
După ce-am citit ultima carte,
am ajuns să fiu sigur despre Colson...
Știi, Charles Colson? Acolitul său din umbră?
- Colson, da. - Colson s-a întâlnit cu Nixon
cândva chiar înainte de 23 iunie,
dar n-am știut niciodată data exactă,
deci n-am putut găsi transcrierea convorbirii.
Dar dacă mi-ai da o săptămână la arhiva Tribunalului Federal...
O săptămână? Doamne, Jim, nu ne putem lipsi o săptămână de tine.
Cred că e o chestie chiar tare în asta, Dave.
Vă pot ajuta cu ceva?
Știi, dacă e să-l prindem cu ceva pe Nixon în interviurile astea,
va trebui să-l încolțim cu ceva.
Va trebui să-l luăm cu ceva prin surprindere.
Nu-ți face griji, Jim. O să-l prindem la înghesuială oricum.
O secundă. David, Jack Brennan.
Sună puțin cam agitat.
O să vorbesc de aici.
Răspunde imediat. Da.
- Jack. - Watergate.
Da, Jack.
Avocații noștri vor să ne înțelegem asupra definiției cuvântului.
Eu cred că-i un hotel mare
în complexul de birouri din Washington, Jack.
Știi ce vreau să spun.
Pentru interviuri.
Vrem să propunem ca Watergate
să fie un termen general negativ.
Stai puțin.
Deci restul de învinuiri
împotriva lui, Institutul Brookings,
Asociația Instalatorilor, Lista Dușmanilor,
vrei să spui că toate intră în partea cu Watergate?
Corect.
Asta-i absurd și e o încălcare pe față
a termenilor contractului nostru.
Bine. Și cum ai defini tu Watergate?
Ei bine, acoperă doar asta.
Intrarea forțată în Watergate în 17 iunie
și operațiunile sub acoperire, precum și investigațiile făcute.
Bine. În cazul ăsta, înțelegerea pică.
Bine. În cazul ăsta, să te aștepți la un proces
pentru ceva ce va depăși 20 milioane $
pentru daune morale și pierderi financiare.
Termenii contractului stipulează clar
că Watergate nu va ocupa mai mult de 25% din timpul alocat.
Da, dar nicăieri nu spune că restul de 75%
el s-o lălăie și să facă pe președintele.
"S-o lălăie"? Iisuse! Unde ți-e respectul?
Adu-ți aminte despre cine vorbești aici.
Știi la fel de bine ca și mine că 60% din ce a făcut el a fost corect,
și că 30% a fost greșit, dar el a crezut la momentul respectiv că e bine.
Da, dar tot rămân 10%
când el a făcut ceva greșit și știa asta atunci.
Voi, din presă, sunteți niște blestemați. Sunteți atât de infatuați.
Îți pot garanta că dacă pecești cu ceva la cei 60%,
te voi ruina, chiar dacă asta voi face tot restul vieții mele.
Nenorocitule.
Ia uită-te la tine. Ești minunată.
Noapte bună, prinții mei.
- Distracție plăcută. - Pa.
Ne vedem dimineață.
De ce poartă costumul ăla de maimuță?
Trebuie să meargă la premiera unui film.
Cum? Cu o seară înainte de începerea înregistrărilor?
Ce film e?
The Slipper and the Rose.
Ăla cu Cenușăreasa?
Da. David e producătorul executiv.
Nu crezi c-ar fi indicat ca interviatorul nostru
să fie odihnit și concentrat pentru lucrul mai important?
Nu-ți face griji.
David e un interpret de cea mai mare clasă.
De multe ori a lucrat sub presiune.
La momentul respectiv, va fi în formă. Bine?
Ce-a spus? A spus "interpret"?
- Da. - Cuvântul ăsta l-a folosit?
Da, a spus "interpret".
Nu "jurnalist" sau "interviator"?
Nu. A spus "interpret".
Din curiozitate, cum stai acum? Psihic vorbind.
Îmi imaginez praful, întunericul,
agonia și imensa singurătate
a sălbăticiei unde urmează să fiu azvârlit
de către colegii mei în ale politicii, din Washington.
Deci cu orice ocazie aveți, aduceți vorba de politică externă, apoi de Mao,
apoi de Khrushchev.
Pur și simplu spre dreapta.
Ați putea s-o țineți toată ziua cu politica externă, dle.
Nu-s de acord că banchetul cu Mao e ceva răsuflat.
Mă scuzați, dle. Poate ar trebuie să vedeți ceva.
Oamenilor chiar le place povestea aia.
De ce să n-o păstrăm pentru carte aia?
Da, bine, termină.
- David. - Dle Frost.
David, unii oameni din presă au insinuat
că nu sunteți omul potrivit pentru o treabă ca asta,
că veți fi prea moale cu președintele.
Ce veți face dacă vă pune la zid?
V-aș putea răspunde cu bla-bla-bla.
Dar vă voi spune totuși că nu mă aștept
ca asta să fie maniera domniei sale.
Sper să fie doar o revărsare de sinceritate.
"O revărsare de sinceritate"?
Din partea lui Richard Nixon?
Credeți că asta veți primi?
Nu, am crezut doar că metafora vi se va părea surprinzătoare.
Și cum e cu banii?
E un tip ciudat.
Și-a început viața ca și comic.
- Chiar așa? - Da.
Aproape s-a însurat cu Diahann Carroll.
Cine?
Cântăreața.
Nu e negresă?
Ba da, dle.
Scrie chiar aici în dosarul lui Frost, unde le adunăm pe toate,
ca parte a pregătirilor generale.
Bine. Să ne întoarcem la lucru.
Ăsta-i un fapt, aia e o ficțiune.
Deci acum să vorbim despre The Slipper and the Rose.
E un film extraordinar.
Sper că veți veni cu toții să-l vedeți...
Prima zi a interviurilor 23 martie, 1977
Nu trebuia să-mi iau cafeaua aia.
Doar să nu mai bei alta.
- Noroc. - Mulțumesc.
O să-ți țin pumnii.
Dick. Așteaptă.
Ca idee, să știți că voi începe cu ideea lui John.
"De ce nu ați dat foc la casete?"
- Nu. - La dracu.
Dumnezeule, nu! Nu poți face asta.
David, nu poți face asta. O să iasă un dezastru.
Va duce discuția spre Watergate, prematur, față de cum ne-am înțeles cu ei.
Care mai e atunci scopul de-a avea înțelegeri contractuale,
momente clare de-a trata anumite subiecte,
dacă ajungi din start să le ignori?
Pentru că-i război, nu-i așa? Fără mănuși.
Îmi place. E îndrăzneață ideea.
Strategic vorbind, se mută mingea la noi în teren.
E nebunesc de riscant.
Ar putea opri totul,
iar noi am fi legați de mâini și de picioare.
Mai mult, ar putea să te dea în judecată!
Din păcate nu am putut face înregistrările la Casa Pacifica
din cauza interferențelor radio ale Gărzii de Coastă,
așa c-am ajuns la vila Smith, ceva mai modestă,
ce aparținea unui afacerist republican din partea locului.
Aici, aici!
Dle Frost, uitați-vă aici!
Aici, dle!
- Și începem. - Înapoi pe trotuar.
Doar câteva întrebări, vă rog.
Aici, dle Frost.
David! David!
Ei bine, vă salut pe toți.
Mă scuzați, băieți.
Nixon, ai mâinile pătate cu sânge!
Mincinosule!
Iese președintele!
Dle președinte!
Cum vă simțiți, dle președinte?
Familia Smith a cerut ca mobila să fie repusă la locul ei.
Și ție ți-au spus despre asta?
I-au frecat pe toți la cap cu asta.
Știi, am scris patru cărți despre el,
dar acum îl văd pentru prima dată în carne și oase.
E mai înalt decât mi-am imaginat și e bronzat.
Putea măcar să facă pe distrusul.
O să dai mâna cu el?
Dacă o să...
Faci mișto de mine?
După tot ce-a făcut țării ăsteia, nenorocitul?
N-o să dau mâna cu el.
Domnilor.
Vă pot face cunoștință cu Bob Zelnick, redactorul meu șef?
Mă bucur să vă cunosc.
Și eu, dle președinte.
Și Jim Reston, unul din cercetătorii mei.
E o plăcere să vă cunosc, dle Reston.
Dle președinte.
Mă scuzați, dle. Avem camera dvs chiar aici.
Asta chiar a fost devastator, nimicitor.
Adică, asta n-o s-o uite cât o trăi.
Da, lasă-mă dracului.
Vouă v-am pregătit aici locul, băieți.
Asta-i camera voastră de odihnă.
Iar președintele va fi pe monitorul ăsta mare.
Bufetul suedez e în direcția asta.
S-o ții la temperatura asta, bine?
Domnule președinte?
Da.
Înainte să începem, vreau doar să spun
cât de încântați suntem cu toții de recuperarea dnei Nixon.
Mulțumesc. Așa ee.
Se simte mult mai bine acum.
Și-a revenit la timp pentru a răspunde la felicitări.
Și din punctul nostru de vedere,
aș vrea să spun cât suntem de încântați
că ai organizat treaba asta.
Mulțumesc.
Din câte am înțeles, n-a fost deloc ușor.
Ce să zic...
Cât a costat?
Te superi dacă întreb? Haide.
Hai, rămâne între noi doi.
Foarte bine. Două milioane.
Două milioane? Dumnezeule. Nu știam că turnăm Ben-Hur.
Dar spune-mi ceva.
I-ai strâns pe toți acum?
Nu chiar. Dar nu mai avem mult.
Toți au fost drăguți și au amânat plățile.
Nu chiar toată lumea.
David, o să încep cu un cadru pe tine.
Scuze.
Vreau să pun un șervețel aici, dacă-mi permiteți.
Iese din cadru?
E-n regulă, dle președinte.
Conform contractului, cred că am încheiat
o înțelegere cum că după fiecare întrebare
îmi pot șterge buza de sus înainte de a răspunde,
lucru pe care voi nu-l veți difuza când veți monta filmul.
Presupun că știi ce antecedente am mai avut eu cu transpirația.
Dacă vă referiți la dezbaterea televizată cu Jack Kennedy din 1960.
Se spune că umezeala de pe buza superioară m-a costat președenția.
Cei care au ascultat la radio au crezut că am câștigat.
Dar televiziunea și cadrele apropiate
crează propriile lor înțelesuri.
Așa că acum insistă să vin cu o batistă
și să-mi tund sprâncenele.
Mai sunt șaizeci de secunde.
- Tu ți le tunzi pe ale tale? - Nu.
Nu, normal că nu.
- Da, ai tenul deschis. - Da.
Ai ochi albaștri. Presupun că n-ai probleme cu transpirația.
Nu, din câte știu eu, nu.
Mai mult ca sigur, ești făcut să apari la televizor.